Филмът е по истински събития, произтекли в Пойнт Плезант.
РИЧАР Д ГИЪР
ЛОР А ЛИНИ
П О С Л А Н И Я О Т М Р А К А
Чувате ли ме? Да, аз ви чувам.
Не знам дали записах правилно.
Значи е с ''и''. Да, добре, благодаря.
У частват още: УИЛ ПАТЪН
Скъпа, там ли си? Вдигни! Добре, значи не си там.
В момента е малко след 18 ч. Ще се видим направо там.
Джак, Балканският съвет ''се състои'' или ''е съставен'' от 10 души?
От 1 2 души. - Добре, благодаря.
И е съставен. - Какво?
ДЕБР А МЕСИНГ ЛУ СИНДА ДЖЕНИ
АЛАН БЕЙТС и др.
Евакуирани са три квартала. За да избегнете затрудненията...
Музика ТОМАНДАНДИ
Какво ще кажеш, Сай? - Страхотна е! Ще ги побъркаме.
Слагам я на първа страница. - Ще се видим в понеделник.
Какво?! - Тръгвам.
Най-добрият ми репортер трябва да присъства на коледното парти.
Не мога, Мери ме чака.
Оператор ФРЕД МЪРФИ
По романа на ДЖОН КИЙЛ
Сценарий РИЧАР Д ХЕЙТЪМ
Режисьор МАРК ПЕЛИНГТЪН
Къщата е доста голяма. И е направо без пари.
В случай че я искате, ще трябва да го заявим още днес.
Собственикът е готов да продава. Помислете си, аз ще звънна.
Разгледайте я. - Благодаря, Брайън.
Само ще разгледаме.
Господи!
Вие сте тук!
Проверявахме дали има достатъчно място.
Имам страхотни новини. Къщата е ваша, ако я искате.
Но трябва да решите веднага. - Купуваме я.
Сериозно? - Да.
Знаеш ли какво си помислих? - Че ни трябва матрак за гардероба?
Не. Помислих си, че мечтите ми се сбъдват.
Бързо ли се движи тая кола? - Много, много бързо.
Купихме много голяма къща! - Просто си купихме къща.
Мери?
Мери, добре ли си? Скъпа, кажи ми нещо!
Мери, чуваш ли ме? Господи!
Дръж се, скъпа!
Бърза помощ! Стана катастрофа...
Добре ли си?
Да...
Всичко е наред!
У спокой се, аз съм тук.
Ти не го видя, нали?
Кое?
Какво видя?
Аз не видях нищо.
Не съм добре, Джон.
Нарича се глиобластом.
Тумор на темпоралния лоб.
Много рядка болест. Болните са един на 600 хиляди.
От катастрофата ли е? - Не.
Имала го е от известно време.
Нищо ли не може да се направи?
Направиха й операция, но не са успели да го извадят,
така че ще й правят химиотерапия, докато издържи.
Химиотерапията върши работа. Тя изглежда по-добре.
Хубаво.
Преди 2 седмици си избирахме къща.
Както си караш колата, изведнъж вселената те посочва и казва:
''Ето едно щастливо семейство! Точно вас търсех.
Точно вас търсех.''
Съжалявам.
За какво?
За всичко това.
Аз провалих всичко.
Нищо не си провалила. Абсолютно нищо!
Искам да си щастлив.
Ти не го видя, нали?
Ало?
Да.
Тя знаеше.
Какво? - Рисуваше ангели.
ДВЕ ГОДИНИ ПО-КЪСНО
Смятам, че недоброжелателните кампании
и пълната липса на откровеност отблъснаха избирателите.
Партиите се опитват да демонизират опонентите си.
Прехвърлят личните си страхове върху цялата нация.
Но на хората това не им харесва. В момента те са недоволни.
Липсата на шанс за промяна направо ги отчайва.
Имат ли демократите силен кандидат за изборите през 2004 г. ?
Може би Ръс Макалъм. - Губернаторът на Вирджиния?
Казах й да те гледа. - На кого?
На Гуен - приятелката на Питър. Тя ще дойде довечера.
Аз няма да мога да дойда. - Проваляш всички уговорки.
Имам интервю с губернатора в Ричмънд в 8 ч. сутринта.
Бях забравил. От офиса на Макалъм отложиха срещата за утре вечер.
Еди, аз... - Виж...
Тя не е Мери. Определено не е.
Но знаеш ли... Мери беше единствена.
Съжалявам, че няма да дойда, Ед.
Сигурен съм, че Гуен е чудесна. Ще се видим някой друг път.
1 ч. сутринта е и аз пътувам към Ричмънд. Ще се чуем утре.
Хайде!
Знам, че е много късно, но колата ми се развали. Имате ли телефон?
Той е.
Очаквах те.
Копеле мръсно, какви ги вършиш?! Затвори вратата!
Стой там!
Господине, не знам какво... - Млъквай!
Скъпи, Кони дойде. - Как си, Гордън?
Хайде да свалиш пушката и да ми кажеш какво става тук.
Той ни дебне вече трета нощ подред.
Аз съм Джон Клайн и колата ми... - Оставете Гордън да довърши.
Преди две нощи в 2:30 ч. сутринта някой почука на вратата.
Отворих и видях този тип. Каза, че му трябва телефон.
Не ми хареса и му казах да се разкара.
Снощи, точно в 2:30 ч. той дойде отново.
Сигурен ли си, че беше г-н Клайн? - Абсолютно сигурен!
Това е лудост... - Не съм луд!
Не съм казал такова нещо. - И какво стана?
Снощи му казах да не идва повече. Предупредих го, Кони!
Имаш късмет, че съм християнин. Имам право да те гръмна.
Трябва да влезе вътре, Гордън. - Какво?
Добре де, но помислих, че тъпото копеле ще дойде отново и той дойде.
Това не съм бил аз. Нямам представа какво става.
Нямам представа кои са тези хора. Никога не съм идвал тук.
Аз съм от Вашингтон. Това е портфейлът ми.
От Вашингтон съм. Казвам се Джон Клайн.
''У ошингтън поуст''? - Да.
Може ли да изляза от банята?
Почакайте ме отвън, г-н Клайн.
Ще го проверим. Ако някой дойде, не вади пушката, а ме повикай.
Ти разбери защо ни тормози.
Значи не си го виждала? - Не.
Но чух как чука по вратата. Три нощи подред.
Ще поговорим утре.
Ще ви закарам до града, ако не искате да спите в колата си.
Сутринта ще изпратя техник.
Вашингтон е доста далеч.
Какво правите тук? - Просто минавам.
Оттук не се минава за никъде, г-н Клайн.
Аз ви познах.
''Политически обзор''. - Вие го гледате?
Тук не сме само селяндури.
Значи не съм арестуван?
Не сте откраднал нищо, не сте наранил никого...
Имали ли сте други проблеми с тях? - Горди и Денис са добри хора.
Но напоследък тук се случват странни неща.
Не казахте какво правите тук. - Не знам.
Къде съм?
ДОБРЕ ДОШЛИ В ПОЙНТ ПЛЕЗАНТ
Бихте ли ми показали къде сме? - На границата на щата.
Границата с Охайо.
Кога тръгна от Вашингтон? - В 1 ч. сутринта.
При скорост 1 30 км/ч пътят до тук е шест часа.
Трябва да има някакво обяснение. - Нямам идея.
Не се притеснявай за губернатора. Аз ще се погрижа за него.
Благодаря ти, Еди.
Колата работи идеално. Не открих повреда.
Наистина? Странно...
Какво ви дължа? - Нищо.
Казах ви, че не открих повреда.
Г-н Смолуд?
Г-н Смолуд...
Исках да се извиня за недоразумението снощи.
Сигурен ли сте, че точно аз съм идвал предишните три нощи?
Господине, Кони ми се обади.
Каза, че не сте престъпник и това ми стига.
Готов съм да забравя случая. Но аз спрях пиенето.
Не лъжа и доколкото знам не съм луд.
Така че, ако ме обвинявате... - Не, аз...
Сега ще ви обясня.
Не знам как съм се озовал тук.
Не знаех, че съм в Западна Вирджиния.
Някак съм пропътувал 650 км за час и половина.
Нямам никакъв спомен.
И твърдиш, че аз съм луд?
Подозирах, че ще сте вие.
Тази вечер не се появи.
Жалко. Щеше ми се да знам как изглеждам.
Сержант, искам да ви попитам нещо.
Снощи казахте, че напоследък тук се случват странни неща.
Какви неща? - Не ви трябва да знаете.
Искам да знам. - Получавам странни оплаквания.
Х ората виждат необясними неща и идват при мен.
Защото сте ченге.
Защото ме познават.
Ако в този град има и други хора, които в момента са...
... объркани като мен, бих искал да знам.
От няколко месеца хората идват и ми разказват страхотии.
Не говоря за градските откачалки, а за свестни и почтени хора.
Познавам ги, откакто се помня. Неудобно им е да говорят за това.
За кое? - Трудно е да се обясни.
Странни светлини, телефонни обаждания, вие...
НЛО е едно, но ако някой ви каже, че е видял нещо такова?
Какво има?
Жена ми почина преди 2 години.
Тя видя нещо. Рисуваше картини...
Кой ви го даде?
Беше точно тук.
Главата му беше на около 30 см под клона.
Значи е било високо около 190 см.
Готвех се да си лягам и погледнах през прозореца.
Видях две червени очи.
Не откъснах поглед от тях. А и не можех.
У сещането бе непознато за мен, бях като препарирана.
После то просто... отлетя.
Знам, че не звучи много смислено, но само така мога да го разкажа.
Ти не го видя, нали?
Започна се преди 2 месеца.
Чувах го всеки път, щом вдигнех телефона.
Първо чух един рязък звук, а после само някакви крясъци.
Всички обаждания ли са такива? - Веднъж чух и мъжки говор.
Какво каза? - Не знам, не беше на английски.
Провериха ли линията? - Дори си смених номера.
Но още преди да го раздам, обажданията започнаха отново.
Може да им се вярва напълно.
Откога живееш тук? - Израсла съм на онзи хълм.
Във ферма? - О, не! В истинска къща.
Имахме си вътрешна тоалетна. - Съжалявам.
Понякога дори носехме и обувки. - Добре, добре...
Къде си, по дяволите? - Още съм тук.
В Западна Вирджиния? - Изникна нещо.
Политическо събитие от национален мащаб в Западна Вирджиния?
Не, научно е. Ще ти разкажа по-късно.
Сай започва да се изнервя.
У спокой го. - Добре ли си? Звучиш напрегнат.
Не, нищо ми няма. Ще се чуем по-късно.
Бяхме паркирали тук и се натискахме в колата.
Трудно ми е да обясня какво точно се случи.
На следващия ден и двете ми очи бяха възпалени.
Какво каза лекарят? - Не можа да го обясни.
Виждате ли окото ми? Така и не се оправи.
Ние се сгодихме.
Честито!
Ало?
Г-н Клайн?
Трябва да поговорим. - Добре.
Снощи се събудих с непоносимо главоболие.
Отидох в банята да взема аспирин.
Погледнах се в огледалото...
Кълна се в Бога, видях нещо, което не мога да опиша,
но определено не беше моето лице.
И тогава чух някакъв странен...
... писък от мивката.
А после чух глас.
Гласът казваше: ''Не се страхувай.''
''99 ще умрат. Денвър 9.''
Дори си го записах.
Повтаряше го около час и накрая престана.
Когато се събудих днес, погледнах какво съм написал.
Ето какво видях. Но не аз съм го рисувал.
Гордън... Тече ти кръв от ухото.
Скенерът не показва нищо. Никакъв физически проблем.
Сигурен ли сте? Съпругата му е имала тумор.
Имаш сериозна мигрена.
Ще ти дам лекарство. - Благодаря ви, докторе.
Има и други симптоми. Има халюцинации, чува гласове...
Това не е ли симптом на глиобластом?
Не виждам нищо, което да ме насочи към такава екзотична болест.
Мога да изпратя г-н Смолуд за мнение при втори невролог.
Той греши! - Не, благодаря ви.
Много ви благодаря.
Гордън!
Той не греши! Няма ти нищо.
Нищо! Той не греши, защото ти няма нищо.
Той не греши. Нищо ти няма.
У хото ми кърви, а той ми казва, че имам главоболие.
Важното е, че не си болен.
Ако бях болен, щях поне да знам какво ми става.
Не говори така! - А какво да кажа, Денис?
Имам халюцинации, чувам гласове.
Жена ти чуваше ли гласове, преди да й открият тумора?
Не.
Полет номер 9 от Денвър е катастрофирал.
Очакваме изявление от представител на авиокомпанията.
Всички 99 души на борда на самолета са мъртви.
Търся Александър Лийк? - Лийк на телефона.
Обажда се Джон Клайн. Проучвам една странна история.
Мисля, че можете да ми помогнете.
Интересуват ме вашите теории за предсказанията.
Всичко е в книгата.
Но в главата, в която описвате...
Наистина ли имате професионален интерес по въпроса?
Да... Не. Аз съм репортер от ''Поуст''.
Съжалявам, г-н Клайн. Този въпрос вече не ме интересува.
Не разбирам...
Да чуваш гласове е едно, но това е предсказание.
То се сбъдна.
Това, което има Гордън, сънища ли са или халюцинации?
Както ги описва, повече приличат на сънища.
Но той вярва, че са истина.
И аз имах подобен сън.
Беше нощ и аз бях някъде в океана.
Опитвах се да плувам, но беше много студено.
Търсех... Търсех нещо, за което да се хвана.
Навсякъде около мен плуваха подаръци.
Бяха опаковани с панделки.
Опитах да се хвана за тях, но те се изплъзваха.
Тогава започнах да потъвам като камък.
Не можех да направя нищо. Просто потъвах.
Но усещането беше хубаво.
Отпуснах се.
Потъвах съвсем спокойно...
Около мен беше тъмно и виждах само тъмнината над мен
и светлината под мен.
Знаех, че умирам.
Тогава чух глас. Сякаш някой шепнеше в ухото ми.
''Събуди се, номер 3 7.''
И тогава се събудих.
Какво означава това?
Номер 3 7? - Нямам никаква представа.
Срещнах онзи, дето ми каза за самолетната катастрофа.
Срещнал си го? - Да, срещнах го.
Снощи около полунощ.
Карах покрай циментовия завод до химическата фабрика.
Тогава стана нещо.
Ярка светлина. Като светкавица.
Около мен имаше нещо.
Беше горещо.
Сякаш не можех... Не можех да си поема дъх.
Приличаше на човек,
но нещо не беше наред.
Тогава чух гласа. Същият глас, който чух в банята.
Каза: ''Не се страхувай.
Казвам се Индрид Колд.''
И после ми каза: ''Едно място, Екватора...
300 ще умрат.
Чакай ме, ще се върна.
Ще се видим във времето.''
И това беше всичко. - Гордън, аз...
Това е малко...
Виж това.
''Земетресение в Еквадор''
Тя знаеше.
Аз не видях нищо.
Искаш ли да чуеш последното обаждане на Вожда?
Джон, слава Богу, че си там!
Знам, че онзи ден ти наприказвах какво ли не...
Говори по-бавно! - Той е тук.
Индрид Колд. Стои до мен.
Иди при Гордън! Твърди, че Индрид Колд е там.
Гордън, искам да говоря с него.
Добре, почакай.
Здравей, Джон Клайн.
Кой се обажда? - Казвам се Индрид Колд.
А не си ли Гордън Смолуд?
Баща ти е роден в Рейсин, У исконсин.
Израснал си в зелена къща на улица Монро.
Не си спомняш майка ти.
Добре, слушам те.
Къде е часовникът ми? - В обувката ти.
Под леглото.
Много добре, Джон. Благодаря.
Какво държа в ръка?
Вазелин.
Четеш мислите ми, нали? Аз ти ги издавам.
Нямам нужда да ги чета.
Какво има на третия ред от страница 51 ?
''... прекършената усмивка под пърхащите й крила. ''
Още доказателства, Джон Клайн?
Как изглеждаш? - Зависи кой ме гледа.
Искам да се срещнем. - Вече сме се срещали, Джон.
Виждал съм те уплашен. Сега се страхуваш, нали?
Може ли да те попитам нещо? - Вече знаеш отговора.
Какво... Какво стана с жена ми?
Ти беше там. Мери Клайн е отвъд зримия свят.
Ще я видиш във времето.
Гордън!
Какво има, Кони?
Звънял ли си на Джон сега? - Легнах си още в 21 ч.
А не си ли Гордън Смолуд?
Започва тук с около 1950 цикъла в секунда,
но никога не пада под 1930 цикъла.
Твоят глас е по-нисък, в нормалния човешки регистър -
между 1000 и 1 200 цикъла в секунда.
Значи гласът му е много по-висок от моя.
Защо мислиш, че е мъж?
Още доказателства, Джон Клайн?
Какво е това?
Според мен е електрически импулс.
Този звук не излиза от човешки гласни струни.
Какво стана с жена ми?
Ти беше там. Мери Клайн е отвъд зримия свят.
Ще я видиш във времето.
Точно такива съобщения хвърляме право в кошчето.
Знам, но е по-различно, когато го преживяваш.
Обади се на Сайръс, кажи му, че си болен. Аз ще потвърдя.
Искам да имаш работа, когато приключиш това, което правиш.
Добре, ще ти звънна от Чикаго.
В колко часа е полетът? - В 8 сутринта.
Луд ли съм?
Не. - Луд съм.
Александър Лийк?
Кой си ти, по дяволите? - Джон Клайн, вече говорихме.
Знаеш ли какво е това?
Остави ме на мира!
Искам да знам какво е това. Кажи ми!
Къде го виждат? - Пойнт Плезант, Западна Вирджиния.
Можеш да ми помогнеш.
Ела с мен.
''Нощната пеперуда -
в древните култури тя символизира парапсихичното
или безсмъртната душа, затворена в адско измерение.''
Човекът пеперуда.
Поне така го наричат украинците. Грубо преведено.
Видели са го 100 пъти в Чернобил, преди да гръмне централата.
В Галвестоун през 1969 г., точно преди урагана.
Но да видиш не означава да повярваш.
Няма нито едно доказателство, че тези създания
съществуват материално. - Значи не съществуват?
Около нас съществуват много неща, които не можем да видим.
Електричеството, микровълните, инфрачервените вълни...
Създанията са тук от край време. Срещат се и на скални рисунки.
Те са нещо нормално на тази планета.
Но не са присъщи за общоприетата представа за реалност.
Какво представляват тогава?
Искаш да ти обясня нещо,
което не може да бъде обяснено рационално.
Преди случката се натрупва енергия. Косата ти се изправя преди гръм.
Каза ''преди случката''. Те ли предизвикват нещастията?
Защо им е да го правят? - Добре, тогава...
Искат да ме предупредят?
Мотивите им не са човешки.
Тогава какво искат? - Нямам представа.
Но всъщност ти искаш да знаеш
защо са избрали теб?
Да.
Ти си ги забелязал и те са забелязали това.
Повечето хора не могат да ги видят,
без да са преживели някаква...
... травма.
Какво ти се случи, г-н Клайн?
Миналата седмица един приятел е говорил с такова създание.
То е знаело всичко.
Като Господ. И предсказанията са се сбъднали?
Да, името му е Индрид Колд.
Това зависи от възприятията. Всеки ги вижда различно.
Глас, светлина, човек, чудовище...
Ако приятелят ти смята, че говори с Бог, е много далеч от истината.
А как ще обясниш това, че знае всичко?
Погледни нагоре.
Ако на 10 пресечки стане нещо, миячът на прозорци ще го види.
Това не означава че е Бог или че е по-умен от нас.
Просто от неговото място се вижда по-надалеч.
Тези същества трябва да са доста по-развити от нас.
Защо просто не ни обяснят какво искат да направят?
Ти си по-развит от една хлебарка. Би ли й обяснил постъпките си?
Колко души са го видели? - Десет, двадесет...
Скоро в Пойнт Плезант ще се случи нещо ужасно.
Не се връщай там.
Бягай!
Повече не мога да говоря.
Г-н Лийк...
Има причина да съм в Пойнт Плезант.
Нещо ме заведе там.
Каквото и да те е завело там, то иска да умреш.
Идваш тъкмо навреме. Готвим се да пуснем украсата.
Готвим се вече от 2 часа!
Това не е ли Денис? Тя добре ли е?
Тя напусна Гордън.
У волнили са го от фабриката. Спрял да ходи на работа.
Къде е? - Кой знае.
Връщам се след секунда.
Кони... Какво има?
Цели 1 5 души ми съобщиха, че са го виждали днес!
Три от тях са ченгета.
Отвратително е, Джон. Отвратително!
Как мина в Чикаго?
Какво каза той?
Не пожела да се срещнем.
По дяволите!
Гордън, добре ли си?
Здрасти.
Студено е, да влезем в колата. - Не мога, чакам го.
Знаеш ли, че всички в града ме гледат сякаш съм луд?
Гордън, аз... - И Денис, и останалите.
Те не знаят, Джон, а аз знам.
Аз не смятам, че си луд.
Ти също разговаря с него, Джон.
Лежа буден през нощта.
Чувствам се заспал,
но всъщност съм буден. Тогава го чувам.
А когато го чуя, тогава изведнъж...
Изведнъж разбирам.
Всичко.
Помниш ли последния път, когато си бил щастлив, Джон?
Това е истинско.
Всичко е истинско.
Джон...
Искам да си щастлив.
Събуждане. - Какво?
Поръчали сте събуждане. - Не, не съм.
Какво стана с теб, г-н Клайн?
Едва успях да се свържа.
Гордън, къде си? Говори по-силно, не те чувам.
Джон, той беше прав.
Г-н Колд беше прав за всичко. - За кое всичко? Не те чувам.
Беше прав за разбирането.
Истинско е, Джон. Искам да знаеш, че е истинско.
За какво говориш? - Не се притеснявай за нищо.
Ще се видим във времето.
Гордън?
Гордън!
Колко време е бил тук? - Мъртъв е от осем часа.
У мрял е от замръзване.
Ти защо дойде тук?
Той ми се обади. - Кога?
Не ми хареса как звучеше. - Кога ти се обади?
Преди около час.
Не издържам повече!
Джон, не исках да говорим за това на погребението,
но в химическата фабрика никога не е имало инциденти.
Нямам представа за какво говориш. - Получих съобщението ти.
Смятах да ти се обадя, но съм забравил.
Не си ли спомняш, че си ми оставил съобщение?
Не съм му звънял.
Анализирах и двата записа. - Не ми пука, това не съм аз.
Мога да се закълна в съда, че това беше твоят глас.
Мамка му!
Обикновено кафе за вкъщи.
Приятен ден.
Познаваш ли онази жена?
Коя жена? - Току-що излезе, не я ли видя?
Имаше дълга червена коса, зелени очи и питаше за теб.
Джон?
Видя ли накъде тръгна? - Не.
Какво ти каза? - Задаваше странни въпроси.
Питаше защо си тук. И дали си щастлив.
Ти какво й каза? - Поисках й документите.
Тя даде ли ти ги?
Не, каза: ''Предайте на Джон, че провалих всичко.'' И си тръгна.
Какво има?
Тя ли беше?
Това жена ти ли е? - Тя е била.
Не съм сигурна. - Какво?
Косата й беше различна... Какво?
Видяла си тази жена. - Не беше тя, Джон.
Има някаква прилика, но... - Глупости!
Всичко е наред, Джон. - Аз не съм наред!
Ти си видяла тази жена. Тя е била тук.
Не ми причинявай това!
Съжалявам, аз провалих всичко.
Съжалявам...
Искам да знам какво се е случило с теб.
Моля те! - Влез.
Бях преподавател по физика в ''Корнел''.
Можеш да провериш.
Започнах да чувам гласове. После дойдоха съобщенията.
Накрая се убедих, че получавам предсказания за нещастия.
И е било така, нали? - Записвах гласовете им.
Знаех, че една сграда ще бъде взривена и се опитах да ги спра,
но никой не ме послуша.
И какво стана? - Загинаха хора.
Много хора.
Полицията ме разследва.
Жена ми се разведе с мен.
Децата спряха да ми говорят.
Знаеш ли какво представляват 4 години в психиатрия?
Всичко... се срина.
Никога няма да разбереш достатъчно добре съобщенията им.
Те почти ме унищожиха.
Накрая всичко се сведе до един прост въпрос:
Кое е по-важно - да намеря доказателства
или да остана жив?
Преди години им обърнах гръб и никога не поглеждам назад.
Не искаше ли да узнаеш какво става?
Не ни се полага да знаем.
Аз съм Сайръс, Джон, ти ли си?
Да, аз съм. - Зарежи всичко, което правиш.
Губернатор Макалъм пристига, за да огледа химическата фабрика.
Искам да го посрещнеш на летището.
Чуваш ли ме?
Да, Макалъм и фабриката. - Искам да знам, че ще отидеш.
Чуваш ли ме, Джон?
Голяма трагедия на река Охайо...
Не мога да не отида на работа, само защото имаш предчувствие.
Гордън е видял светлините точно над химическата фабрика.
Джош получава съобщение,
което не е от мен, но е във връзка с инцидентите във фабриката.
А в съобщението на Колд се говори за трагедия на река Охайо.
А какво има на река Охайо? - Химическата фабрика.
А днес губернаторът Макалъм отива точно там.
Бях тръгнал да го интервюирам. Така се озовах...
Така се озовах тук.
Господи, за това съм тук!
Той беше прав. - Кой?
Срещнал си се с Лийк. - Това е част от предупреждението.
Спри! Не исках да те плаша.
Той каза... Каза, че съобщенията са истински.
Ще се случи нещо ужасно.
Кони, моля те!
Да изчезнем оттук. - Моят живот е тук.
Няма да взимам решения въз основа на посланията на Индрид Колд.
За теб той е истински, но за мен не е.
Отивам в Чарлстън. Ще бъда в х-л ''Мариот''.
Не искам да ходиш във фабриката. - А ако нищо не стане?
Ако не се случи трагедия, Джон? Какво ще правиш тогава?
Това не е най-важното. - Гордън също вярваше.
Аз не съм Гордън! Аз знам!
Знам какво ще стане.
Трябва да тръгваш. Ще се видим по-късно.
Радвам се да те видя, Джон. - Трябва да поговорим!
Не бива да правите обиколка на фабриката.
Отменете обиколката.
Нека затворят фабриката. Ще се взриви, докато сте там.
Щатската полиция. - Какво правят ченгетата?
Те не знаят. - Получи ли заплаха за атентат?
Не съм казал, че ще има бомба. Имам си източници...
Правиш глупости, Джон.
Свържи ме със Сайръс У илс от ''Поуст''.
Днес в химическата фабрика в Пойнт Плезант...
У величи го.
Губернаторът даде висока оценка на химическата фабрика.
Той ще поръча подобно модернизиране за няколко фабрики във Вирджиния.
Предстои ексклузивно интервю с губернатора.
Мамка му!
Искам да поздравя приятелите си за добре свършената работа...
Извинете, г-н Клайн? Имате съобщение.
''Мери ще се обади. Джорджтаун. Петък. В 1 2 ч.''
Джон? - Влез.
Във Вашингтон ли се връщаш? - Да.
Налага ли се да заминеш? - Да.
Ако ми се сърдиш за днес... - Няма нищо такова.
Получих съобщение.
Трябва да съм си вкъщи в петък в 1 2 ч.
Разбираш ли какво става с теб?
Трябва да тръгвам.
Ало? - Здравей, аз съм.
Кони? - Да.
Исках да си поговорим 10-1 5 минути.
Може ли да ти звънна по-късно? - Не, не може.
Запазих ти билет за полета до Калъмбъс, Охайо в 1 3:45 ч.
Исках да ти запазя за Чарлстън, но полетът е пълен.
Ще стигнеш навреме. - Не мога.
Бъдни вечер е, Джон. Не бива да си сам.
Не мога. - Можеш.
Когато Мери се разболя, непрекъснато си мислех,
че това не може да е истина. Че мога да го предотвратя.
Мога да спра поне това. - Никой не може да го спре.
Самолетите падат и ще падат. Ще има земетресения.
Любимите ни хора ще умират. Каквото и да ти казва гласът,
не можеш да спреш това.
Тя умря точно преди 2 години.
Той каза, че Мери ще се обади. - Лъже те, Джон.
Може гласът да е като нейния, но това няма да е тя.
Не знам какво става като умрем, но където и да е Мери,
не е в света на Индрид Колд.
Ами ако се обади?
Тя е мъртва, Джон.
Въпросът е как искаш да я запомниш?
Толкова ми липсва! - Сигурна съм.
Чуй ме, Джон...
Тук също може да ти липсва, но ще ти е по-лесно,
защото няма да си сам.
Така трябва да бъде.
Направи каквото решиш и аз ще те разбера.
Вечерята тук е в 18 ч. В 20 ч. отваряме подаръците.
Надяваме се, че ще те видим.
Довиждане, Джон.
Часът е 1 7:5 1 в тази студена коледна вечер...
Знаете ли какво става? - Някакъв проблем със светофара.
Голяма трагедия на река Охайо.
Господи!
Слизайте от моста! Всички да слязат от моста!
Слезте от колите!
Си Джей, слез от колата! Спри проклетата музика!
Какво? - Бягай от моста!
Слизайте.
Слезте от моста!
Карай!
Слезте от колата! Слизайте от моста!
Слизайте!
Тук кола 64...
Код 33 на моста ''Силвър''.
Чувате ли ме?
Аз съм на моста ''Силвър''...
Код 33 на моста ''Силвър''.
Джон...
Събуди се!
Ти си тук.
Не знаех дали не сънувам. - Тръгнах, след като ми се обади.
Ти ми се обади, нали?
Да.
Джон?
Много ли е зле? - Зле е.
Но можеше и да е много по-зле.
Колко са жертвите? - 36.
Загинали са 36 души.
36?!
''Събуди се, номер 3 7.''
Събуди се...
Причината за срутването на моста не бе установена.
Предсказанията продължават по света, но не и в Пойнт Плезант.
Редактор КАТЕРИНА БЪРЗЕВА
Дигитална обработка и CARALARM@MAIL.BGVCARALARM@MAIL.BG-аuthоring V-Sоniсs Sуstеms Ltd.